Svensk text: Simontax www.sweSUB.nu
Han var den märkligaste man jag känt.
Kände ni honom väl.
Jag kände honom.
Om de döda ej annat än gott. Men en plats härinne?
Lord Allenby, några ord om Lawrence?
Fler ord?
Ökenupproret hade en viktig roll i Mellanösternfälttåget.
Ja, men om överste Lawrence själv.
Jag kände honom inte väl.
Mr. Bentley, ni vet mycket om Lawrence.
Jag hade förmånen att känna honom.
Och göra honom känd för världen.
Han var poet, akademiker och väldig krigare.
Och den fräckaste exhibitio- nisten sen Barnum och Bailey.
Ni, sir? Vem är ni?
Jag heter Jackson Bentley.
Jag tar mycket illa upp. Han var en stor man.
- Kände ni honom? - Inte precis.
Vi skakade hand i Damaskus.
Jag kände honom inte. Han var på min stab i Kairo.
Michael George Hartley, det här är ett otäckt litet ställe.
- Stämmer. - Vi trivs inte här.
Bättre än en otäck liten löpgrav.
- Då är du en storsint karl. - Stämmer.
William Potter med min tidning.
Varsågod, sir.
En av korpral Hartleys cigaretter?
- Står det där? - Javisst.
Rubriker.
Men inget i The Times.
"Beduiner attackerar turkiska befästningar."
Säkert vet ingen här på högkvarteret om det.
Eller skulle bry sig om det. Låt mig tända cigaretten.
Mr. Lawrence?
- Meddelande, sir. - Tack.
Ni gör det för ofta. Det är bara kött och blod.
Michael George Hartley, ni är filosof.
Och ni är knäpp!
- Det gör förbanne mig ont! - Javisst.
Vad är knepet då?
Tricket är att strunta i smärtan.
Om kapten Gibbon söker mig- så säg-
-att jag pratar med generalen.
- Han är knäpp - Han är okej.
- Lawrence. - Ja?
Det är meningen att ni...
- Brukar ni ha mössan på i mässen? - Alltid.
- Ni ska tjänstgöra. Vart ska ni? - Får inte prata jobb i mässen.
Ska på rådslag med generalen.
Jag frågar som mässofficer, inte överordnad.
Ingen får vara här som borde vara i tjänst.
Vart ska ni?
Snälla Lawrence!
Du är en clown, Lawrence.
Vi kan inte alla vara lejontämjare.
Ursäkta.
Han smider ränker, Dryden.
En inbilsk, grov löjtnant får inte-
-räcka lång näsa åt sitt befäl och slippa undan.
Han blir ingen större förlust.
Försök inte. Det handlar om principer.
Javisst. Han gör ingen nytta här i Kairo.
Men i Arabien. Han vet mycket.
Böcker, ja. Jag har redan sänt överste Brighton, som är soldat.
Tycker han vi ska skicka vapen, så gör vi det.
Vad begär ni mer?
Att Lawrence inte blir nån militär rådgivare.
Det hoppas jag inte.
Arabbyrån vill ha sin egen man på plats för att...
- Göra vad? - Göra vår egen utvärdering.
Det är min och stabens fasta övertygelse-
-att tid som ges beduinerna är bortslösad.
De är bara fårtjuvar.
De anföll Medina.
Och turkarna gjorde köttfärs av dem.
Det vet vi inte.
Vi vet att de inte tog staden. Storm i ett vattenglas, en bisak.
Jag tycker att all denna teater med operationer är en bisak.
Det riktiga kriget utkämpas mot tyskar, inte turkar.
Inte här, utan på västfronten.
Er beduinarmé skulle bli en bisak av en bisak.
Alla barn i början, sir.
Vill Arabbyrån ha bråk i Arabien?
Kommer byrån att lyda oss när kriget är över?
Byrån menar att jobbet just nu är att vinna kriget.
Säg inte vad jag ska göra, Mr. Dryden.
- Lawrence, sir. - Visa in honom.
- God morgon, sir. - Gör honnör.
Om ni är uppstudsig låter jag arrestera er.
Det är mitt sätt. Det verkar uppstudsigt men är inte det
Jag vet inte om ni här ohyfsad eller halvtokig.
- Jag har samma problem, sir. - Håll klaffen.
Arabbyrån tror ni kan göra nytta i Arabien.
Förstår inte varför. Ni klarar inte era uppgifter här.
" Jag spelar inte fiol, men jag kan göra en stor stat av en liten stad."
- Va? - Themistokles, sir.
- En grekisk filosof. - Jag vet att ni är bildad.
Det står i er dossier.
Jag står inte ut med er sort, Lawrence.
Men jag antar att jag kan ha fel.
Ni kan få honom i sex veckor, Dryden.
Det kanske kan göra en man av honom. Kom in!
Ja, vad är det?
Konvojen anlöper Port Said.
- Säkert? - Ja, sir.
Det verkar inte finnas artilleri.
Det måste finnas artilleri!
Det här är mer en expedition.
Han måste till Yenbo, skaffa vägvisare och sen återvända.
Det går inte på sex veckor.
- Två månader, då. - Tre.
Okej, tre. Kan jag nu få något gjort, Mr. Dryden?
Tack, sir.
Vill bara säga att jag är tacksam.
Håll klaffen och stick.
Sir?
Hur ska kunna kriga utan förbannat artilleri?
- Hur gjorde ni? - Fråga hellre varför.
- För att jag är rätt man. - Det undrar jag.
Jovisst. Vad är det för jobb?
- Hitta prins Feisal. - Bra, och när jag hittat honom?
Ta reda på hurdan han är.
Hans planer, inte de närliggande.
Det är överste Brightons uppgift, inte er.
Jag menar hans planer i Arabien överhuvudtaget.
Det var nåt nytt.
Var är de nu?
Var som helst omkring femtio mil från Medina.
De är hashemitbeduiner. De rider 10 mil på en dag.
Tack. Det ska bli roligt.
Lawrence, bara två varelser har roligt i öknen:
Beduiner och gudar, och ni är ingendera.
För vanliga män är det en glödande smältugn.
Nej, Dryden. Det blir roligt.
Ni är känd för att ha ett märkligt sinne för nöjen.
Här kan ni dricka.
En mugg.
- Ni dricker inte? - Nej.
- Jag dricker när ni gör det. - Jag är beduin.
Är ni verkligen brittisk officer?
- Ja. - Från Kairo?
- Ja. - Ni red inte från Kairo?
Gudskelov. Det är 150 mil. Jag kom med båt.
Och innan dess?
Från England?
- Ja. - Säkert?
Från Oxfordshire.
Är det ökenland?
Nej. Fett land. Feta människor.
- Ni är inte fet? - Nej.
Jag är annorlunda.
Här...ta den.
Först tar jag er till prins Feisal, sedan ger ni den till mig.
Ta den nu.
Beduinmat.
- Gott. - Mer?
- Beduìner. - Var?
Härifrån till Feisal är harithland.
- Ja, jag vet. - Jag är inte harith.
Nej, hazimi av Beni Salem.
Kila fast höger fot och lås med vänster.
Sen klappar ni till henne och säger: "Hut-hut-hut."
Idag blir det svårt, men i morgon bra ridning.
Jag tror att vi kommer till Masturahkällan i morgon.
Från Masturahkällan till Feisals läger en dag till.
Nu!
- Gott? - För all del.
Det är en harithkälla.
Haritherna är ett smutsigt folk.
Turkar?
Beduin.
Vem är han?
- Han är död. - Ja.
Varför?
Det är min källa.
Jag har druckit ur den.
Varsågod.
- Han var min vän. - Den där?
Ja, den där.
- Den här pistolen er? - Nej, hans.
- Hans? - Min.
Då använder jag den.
Er vän-
-var en hazimi av Beni Salem.
Jag vet.
Jag är Ali ibn el Kharish.
Jag har hört talas om er.
Vad gjorde en hazimi här?
Han tog med mig för att hjälpa prins Feisal.
- Ni är utsänd från Kairo. - Ja.
Jag har varit i Kairo för min utbildning.
Jag kan både läsa och skriva.
Min herre Feisal har redan en engelsman.
Vad heter ni?
Mitt namn angår bara mina vänner.
Ingen av mina vänner är mördare.
Ni är arg, engländare.
Han var ingenting.
Källan är allt.
Hazimi får inte dricka ur våra källor.
Det visste han.
Salaam.
Sherif Ali. Så länge som araberna slåss stam mot stam-
-så länge förblir de ett litet folk-
-ett dumt folk.
Girigt, barbariskt och grymt som ni.
Kom. Jag tar er med till Feisal
Jag vill inte ha ert sällskap.
Wadi Safra är en dag bort.
Ni hittar inte dit, och ni dör.
Jag hittar med den här.
Bra armékompass.
- Tänk om jag tar den? - Då skulle ni vara en tjuv.
Är ni inte rädd, engländare?
Min rädsla angår bara mig.
Sant.
Gud vare med er, engländare.
När jag går i Bois de Boulogne med en säker min.
Kan man höra flickorna säga-
-han måste vara miljonär.
Det var jag som sprängde banken i Monte Carlo.
Hallå där!
- Jag har väntat på er. - Visste ni om mig?
Ja, Feisal sa det.
- Hur visste han? - Inget händer utan att Feisal vet.
Det medger jag. Ingen eskort?
Min vägvisare dödades vid Masturahkällan.
- Turkar? - Nej, en arab.
Förbannade vildar.
- Det här är Wadi Safra, eller hur? - Ja.
Vad heter ni och vem skickade er?
Lawrence. Vid arabbyrån.
Vad ska ni göra för arabbyrån?
Det är ganska vagt, sir. Jag ska utvärdera läget.
Det blir inte svårt. Läget är förbannat besvärligt.
Deras moral, jag tvivlar på att de haft nån...
Turkarna slog ut dem framför Medina, med haubitser.
Dussintals försvinner varje natt.
Var ni än är och med vem ni är är, så är ni brittisk officer.
Order: I lägret ska ni hålla mun.
- Förstår ni vad jag säger? - Det gör jag.
Ni gör er utvärdering och återvänder...
Herregud. Inte igen.
Gud vet, att jag sagt till honom.
"Flytta söderut", har jag sagt. "Ni är inom skotthåll."
De vägrar förstå vad moderna vapen kan göra!
Stanna och slåss! Stanna och slåss!
Skjut tillbaka!
Vem är ni?
Löjtnant Lawrence, Arabbyrån.
Vilken förbannad röra, sir. Vi måste flytta söderut.
Ja, överste. Åtta mil söderut.
Ni hade rätt och jag hade fel.
Vi måste ta hand om de sårade.
- Vi kan sköta dem i Yenbo. - Om de kan ta sig dit.
De kan inte komma med oss.
Nej. De måste försöka nå Yenbo. Löjtnant...?
Lawrence.
Ni förstår, löjtnant Lawrence-
-mitt folk är ovant vid bomber och maskiner.
Först kanoner, och sen det här.
- Cigarett? - Tyvärr.
Cigarett, ers excellens?
Försvinn.
Snälla, ers excellens. Bara en på två?
Stanna, Jenkins!
Jenkins!
Lawrence?
- Ni har ingen tjänare. - Jag behöver ingen tjänare.
Vi kan tända brasor, laga mat, tvätta kläder.
Jag tvivlar inte på det.
- Det blir mycket fint för er. - Jag har inte råd.
Läs så mycket ur Koranen, som ni mäktar.
Gud vet att några av er är sjuka-
-medan andra reser jorden runt på jakt efter Guds håvor.
Andra strider för hans sak.
Läs därför så mycket som ni mäktar.
Och glöm inte bönerna.
Det ger den bästa och rikligaste gottgörelsen.
Sök Guds förlåtelse.
Gud är i sanning förlåtande, barmhärtig...
Var hälsad, Ali.
Löjtnant Lawrence, ni har träffat sherif Ali, tror jag.
Ja, herre.
Och nu, Selim, "Ljuset".
"I middagstidens ljus-
-och på kvällen i skymningen-
-har Herren icke glömt dig-
-och inte har han misshagats.
-och din framtid blir bättre än det förflutna."
"Och till sist kommer Herren att bli givmild mot dig-
-och du blir tillfreds."
- Ja, överste. - Jag vill ha ett beslut, sir.
Ni vill att jag retirerar till Yenbo.
Ni uträttar just inget här, sir.
Ursäkta tjatet, men vi kan inte underhålla er här.
Ni kan underhålla oss via Akaba!
Akaba!
Kan ni ta Akaba, så kan vi underhålla er.
- Men det kan ni inte! - Ni skulle kunna.
Ni menar flottan?
Turkarna har tolvtumskanoner i Akaba, sir.
- Förstår ni vad det innebär? - Ja, det gör jag.
Glöm det, sir. Flottan har annat att göra.
O, ja. Skydda Suezkanalen.
Den enda viktiga sektorn på den här fronten måste vara kanalen.
- Det inser ni väl, sir? - Kanalen är ett brittiskt intresse.
Den har liten betydelse för oss.
Säg inte så där.
Brittiska och arabiska intressen sammanfaller.
Kanske det.
Uppriktigt sagt, ni är otacksam.
Retirera till Yenbo och vi ger er utrustning.
Vapen, råd, övning, allt.
- Kanoner? - Ett modernt gevär till alla.
Nej. Kanoner. Artilleri.
Kanoner som turkarnas vid Medina.
Ge oss kanoner och behåll övningen.
Ni behöver övning långt mer än kanoner, sir.
Ska ni lära beduiner slåss?
Vi ska lära dem slåss mot en modern armé.
Ja, löjtnant? Vad tror ni om Yenbo?
Jag tycker det är långt från Damaskus.
Vi tar er till Damaskus, sir.
Har ni varit i Damaskus, Mr. Lawrence?
- Ja, herre. - Vackert, inte sant?
Det räcker, Lawrence.
Drömmar ger er inte Damaskus, utan disciplin.
Storbritannien är ett litet land, mycket mindre än ert.
Liten befolkning jämfört med vissa.
Det är litet, men stort. Varför?
- För att det har kanoner. - För att det har disciplin.
Det har flottan, och därför kan ni ta er vart ni vill och slå till.
Det gör er stora.
Mr. Lawrence, det räcker.
Lawrence är inte er militära rådgivare.
Men jag vill höra er åsikt.
- Tusan! Vem tar ni order av? - Från prins Feisal i Feisals tält.
Varför byta från honom till honom? De är herre och tjänare.
Herre, jag tycker-
-jag tycker er bok har rätt.
Öknen är en ocean i vilken ingen åra doppas.
Där kan beduinen gå vart han vill och slå var han vill.
Så har beduinen alltid kämpat.
Ni är berömda för att kämpa så.
Och så ska ni slåss nu.
- Jag vet inte. - Ursäkta, men ni har fel.
Retirera till Yenbo och araberna blir en enhet i brittiska armén.
Ni är en förrädare.
Nej, överste.
Han är ung, och unga män är hetsiga.
De måste få säga sin mening.
Men klokare får bestämma. Ni har rätt.
När flyttar vi? Ju förr, dess bättre.
Ni förlorar ytterligar 50 i natt.
Ni går hårt fram... men ni talar sanning.
Ni får mitt svar i morgon. Och nu...är det sent.
Överste Brighton ställer mina män under europeiskt befäl?
I praktiken, ja.
Och jag måste för att turkarna har europeiska kanoner.
Men jag är rädd att göra det, det är jag sannerligen.
Engelsmännen har stort begär efter ödsliga trakter.
Jag fruktar att de hungrar efter Arabien.
Då måste ni neka dem det.
Ni är engelsman. Är ni inte lojal mot England?
Mot England och annat.
Både mot England och Arabien? Är det möjligt?
Ni är nog en till sån där ökenälskande engelsman.
Doughty, Stanhope...
Gordon av Khartoum.
Ingen arab älskar öknen.
Vi älskar vatten och gröna träd. Det finns ingenting i öknen.
Ingen människa behöver ingenting.
Eller tror ni vi är nåt ni kan leka med därför att vi är-
-ett litet folk, ett dumt folk-
girigt, barbariskt och grymt?
Vet ni, att i den arabiska staden Cordoba fanns det-
-tre kilometer gatubelysning när London var en by.
Ja, ni var stora.
För niohundra år sen.
Dags att bli stora igen, herre.
Därför inledde min far krig mot turkarna.
Min far, Mr. Lawrence, inte engelsmännen.
Men min far är gammal och jag...
Jag längtar efter de försvunna trädgårdarna i Cordoba.
Men före trädgårdarna kommer kampen.
För att bli stora igen tycks vi behöva engelsmännen. Eller...
- Eller? - Det ingen kan ge, Mr. Lawrence.
Vi behöver ett mirakel.
Akaba.
Från landsidan.
Ni är galen.
För att komma till Akaba, måste vi genom Nefudöknen.
- Just det. - Nefud kan inte korsas.
- Jag korsar den om ni vill. - Då räcker inte kompassen.
Nefud är det värsta Gud skapat.
Jag kan inte svara för platsen. Bara för mig själv.
- Femtio män? - Femtio? Mot Akaba.
Om 50 kom ut ur Nefud skulle andra män ansluta sig.
Howeitat är där, har jag hört.
De är banditer. De säljer sig till vem som helst.
- Men bra krigare. - Bra...
Ja. Det finns kanoner i Akaba.
De är vända mot havet och kan inte vridas runt.
Mot landsidan pekar inga kanoner i Akaba.
Av ett gott skäl. Man kommer inte dit från land.
Turkarna skulle aldrig drömma om det.
Akaba är därborta.
Det är bara att ge sig dit.
Ni är tokig.
Och vart ska ni, löjtnant?
- Med 50 av mina män. - För att utföra ert mirakel.
Hädelse är en dålig början på en sån resa.
- Vem berättade för er? - Ali.
Varför inte ni?
Ni retirerar från Yenbo, sir?
Jag måste. Men jag behåller de här för er räkning.
Bröt Ali ett förtroende genom att berätta?
Sherif Ali är er undersåte, herre.
Men ni sa inget till Brighton.
Nej.
Eftersom ni vet, får vi säga att vi rider i namn-
-av Feisal av Mecka?
Ja, löjtnant Lawrence, det kan ni säga.
Men i vilkens namn rider ni?
Jag tog dem. De följde efter oss.
Jag fångade dem.
Varför är du här? Pojke!
För att tjäna Lawrence, sherif.
Det är sant, de vill det.
Ni har följt efter oss.
- Ni hade order att stanna. - Nej, sherif.
Vi följde kamelen hit.
För att bli Lawrence tjänare.
- Allahs vilja. - Hädelse.
Gör inte så.
Nej, de är inga tjänare. De är utstötta, föräldralösa.
Jag varnar er. De är olämpliga.
De verkar mycket lämpliga. Ni kan rida med packningen.
De är inga tjänare utan tillbedjare.
En shilling, varje vecka?
Det låter bra.
- Var och en? - Nej, det är för mycket.
De ger er tur. Allah gynnar den barmhärtige.
Där är järnvägen.
Och det där är öknen.
Härifrån till andra sidan, bara det vatten vi har med oss.
För kamelerna, inget vatten alls.
Om kamelerna dör-
-dör vi.
Och om 20 dagar börjar de dö.
Ingen tid att förlora då, eller hur?
- Jag tänkte. - Ni dåsade till.
Ja. Det händer inte igen.
Ta varning, ni dåsade till.
Det händer inte igen.
Det vattnet är bortslösat.
Nu måste vi färdas på natten-
-och vila när det är för varmt.
Några få timmar om dagen.
- Varför startar vi inte nu? - Nej. Vi vilar nu.
- Tre timmar. - Bra.
Jag väcker er.
- Vilar vi här? - Inte nu, på grund av vattenbrist.
På andra sidan det där.
Och hur mycket är det där?
Jag är inte säker.
Men vi måste över före soluppgången.
Det här är solstädet.
- Har vi klarat det? - Nej, men vi är förbi städet.
- Gud vare tack. - Ja, tacka Honom.
Ni vet inte hur ni frestat Honom.
Jag vet.
- Vi har klarat det. - Med Guds hjälp.
- När når vi källorna? - Om Gud vill, vid middagstid.
- Då har vi klarat det. - Tacka Honom, Lawrence.
Gasims.
- Vad har hänt? - Gud vet.
Varför stannar ni inte?
Varför? Han dör vid middagstid.
- Vi måste tillbaka. - För att dö med Gasim?
Om en timme kommer solen.
För Guds skull! Vi kan inte återvända!
Jag kan.
Ta med pojkarna.
Om ni vänder om, så dör ni bara.
Gasim har ni redan dödat.
- Ur vägen. - Gasims tid är ute. Det står skrivet.
Ingenting står skrivet!
Rid tillbaka då! Varför drog ni hit oss i ert hädiska övermod?
Engelska hädare!
Akaba? Var det Akaba?
Ni kommer inte till Akaba!
Rid tillbaka, hädare, men ni kommer inte att vara i Akaba.
Jag ska vara i Akaba. Det står skrivet.
Härinne.
Engländare!
Lawrence! Daud!
Inget står skrivet.
Al Lawrence.
Farraj...tvätta.
Al Lawrence.
För vissa står inget skrivet, förrän de skriver det själva.
Inte Al Lawrence. Bara Lawrence.
- Al Lawrence är bättre. - Sant.
Din far också, bara Mr. Lawrence?
Min far är Sir Thomas Chapman.
- Är det en lord? - Ett slags lord?
När han dör blir du också lord?
Nej.
Du har en storebror.
Men då förstår jag inte. Din fars namn är Chapman.
- Han gifte sig inte med min mor. - Jag förstår.
Tyvärr.
Det verkar som om du kan välja ditt eget namn.
Ja, jag antar det.
Al Lawrence är bäst.
Då bestämmer jag mig för Al Lawrence.
Dräkt för en sherif av Beni Wejh.
Mycket fin.
- En stor ära. - Äran är vår. Salaam, sherif.
- Är det tilllåtet? - Javisst.
Han för vilken inget står skrivet kan skriva sin egen stam.
De är bra för ridning. Pröva.
- Vad gör du, engelsman? - Det du ser.
- Är du ensam? - Nästan.
- Är du med hundarna vid min källa? - Din?
Jag är Auda Abu Tayi.
Jag har hört om en annan man med det namnet.
Annan? Vilken annan?
Han behövde ingen hjälp att vakta sina källor.
Han måste vare en stor hjälte.
Han skulle inte neka vatten till män som klarat Nefudöknen.
Det skulle han inte?
Nej, det är nog en annan man.
Här är min hjälp.
Son, vad är det där för dräkt?
- Harith, far. - Vad slags harith?
- En Beni Wejh sherif. - Och är han harith?
Nej far. Engelsman.
De stjäl vårt vatten.
Säg dem att vi kommer.
Säg dem.
- Töm den! - Låt bli!
Auda av howeitaterna talar.
Ali av haritherna svarar.
Harith. Ali.
Stjäl din far fortfarande?
Nej.
Tror Auda jag är en av hans oäktingar?
Nej. Det finns ingen likhet.
Tyvärr, du liknar din far.
- Auda smickrar mig. - Lätt gjort.
Jag kände din far väl.
Kände du din egen?
Vi är 50, ni är två. Tänk om vi skjuter er.
Då får ni blodsfejd med howeitaterna.
Vill ni ha det?
Varken generalerna i Kairo eller sultanen vill det.
Kalla tillbaka dina män.
Det hedrar de ovärdiga.
Jag har just börjat lära upp honom.
Och vad lär du honom idag? Howeitaternas gästfrihet?
Var inte så kaxig, engländare.
- Vem är han? - En vän till prins Feisal.
Så du vill ha min gästfrihet?
- Är han din tunga? - Ja, vi vill ha den.
Då får ni den, om ni vill ha den.
Jag är i mitt sommarläger, ett ynkligt ställe.
Ynkligt för mig, härligt för andra.
I morgon kanske jag låter turkarna köpa er, Feisals vänner.
Men...ät middag med mig.
Spisa med Auda, engländare.
Spisa med howeitaterna, harith.
Det behagar mig att ni äter med mig i Wadi Rumm!
Det här ni planerar mot Akaba, vad hoppas ni tjäna på det?
Vi gör det för Feisal av Mecka.
Haritherna gör inget för vinning.
Om en man passar att tjäna, sherif Ali-
-kan han finna sämre husbonde än Feisal.
Men jag...kan inte tjäna.
Ni låter turkarna stanna i Akaba.
Ja, det behagar mig.
- Vi gör inte det här för Feisal. - Inte?
- För engelsmännen då? - För araberna.
Araberna? Howeitater, Ageyiler, Rualer, Beni Sahkr känner jag.
Jag har till och med hört talas om harither. Men araberna?
Vad är det för stam?
De är en stam av slavar. De tjänar turkarna.
För mig är de ingenting. Min stam är howeitat.
- Som bara arbetar för vinning. - För att det behagar Auda.
Och det behagar Auda att tjäna turkarna.
Tjäna? Jag...tjäna?
Det är tjänaren som tar pengarna.
Jag är Auda Abu Tayi.
- Tjänar Auda? - Nej!
- Tjänar Auda Abu Tayi? - Nej!
Jag har 23 stora sår från strid.
75 män har jag dödat.
Jag bränner mina fienders tält och tar deras hjordar.
Turkarna ger mig guld, ändå är jag fattig.
Därför att jag är en flod för mitt folk.
- Är det att tjäna? - Nej.
Ändå verkar Auda ha blivit gammal.
Och tappat lusten att slåss.
Bra att du säger det i mitt tält, din gamla tulpan.
Men en tulpan turkarna inte kunde köpa.
Varför skulle de vilja det?
Jag ska säga vad de ger mig och säg om det är en tjänares lön.
De betalar månad för månad-
-100 guldguineas.
150, Auda.
- Vem sa det? - Jag har långa öron.
Och en lång tunga mellan dem.
100, 150, vad spelar det för roll? Det är en struntsumma.
En struntsumma från en stor kista som de har.
I Akaba.
- I Akaba? - Var annars?
Ni är lika jobbiga som kvinnor.
Vi har varit dumma. Auda följer inte med till Akaba.
- För pengar? För Feisal? - Nej.
Och inte för att driva bort turkarna.
Han följer med, för att det behagar honom.
Din mor låg med en skorpion.
Gör Gud till ert ombud!
Akaba! Akaba!
Gud vare med er.
- Ja. - Akaba.
I morgon ska vi ta det.
- Tycker du vi ska det? - Ja.
Om du har rätt i fråga kanonerna.
Han dödade. Han dör.
Nu är det slut med Akaba.
- En av våra dödade Audas man. - Varför?
Stöld? Blodsfejd? Kvittar vilket.
- Ali! - Det är ett gammalt sår.
Jag är inte här för ett stamblodbad.
Så säger lagen, Lawrence.
Lagen säger att mannen måste dö.
Om han dör, tillfredsställer det howeitaterna?
Ja.
Sherif Ali! Om ingen av Audas män skadar någon av dina-
-tillfredsställer det haritherna? - Ja.
Då genomdriver jag lagen.
Jag tillhör ingen stam.
Och ingen blir kränkt.
Gasim.
Gjorde du det?
- Vad är det med engelsmannen? - Det var den han räddade i Nefud.
Det stod väl skrivet. Han skulle lämnat honom kvar.
En avrättning, Lawrence. Ingen skam i det.
Dessutom var det nödvändigt.
Du gav liv, och du tog det.
Skriften är fortfarande din.
Auda Abu Tayi!
Miraklet är fullbordat.
Blomsterkransar till erövraren.
Hyllning till prinsen. Blommor till mannen.
- Jag är inget av det, Ali. - Vad i så fall?
Vet inte. Tack.
Gud, jag älskar det här landet.
Inget guld i Akaba!
Auda, jag hittade det!
Så synd.
Ali, skicka bud ned till Yenbo.
Be Feisal hitta alla slags båtar och ta snabbt hit arabarmén.
- Och du? - Jag rider och meddelar Kairo.
Ja, genom Sinai.
- Kom nu! - Sinai?
- Med de här? - De klarar sig fint med mig.
Ali, om någon av dina beduiner kom till Kairo och sa:
"Vi har tagit Akaba", skulle generalerna skratta.
Jaha, i Kairo tar du av de fåniga kläderna.
Du har byxor och berättar om hur pittoreska och grymma vi är-
-och då blir du trodd.
Du är en okunnig man.
Papper.
Papper!
Det finns inget guld i Akaba.
Inget guld.
Ingen stor kista!
Kom Auda till Akaba för guld?
För att det behagar mig, som du sa.
Men guld är ärorikt-
-och Lawrence lovade guld.
Lawrence ljög.
Se, Auda.
"Engelska kronan-
-lovar att betala-
5000 guldguineas-
-till Auda Abu Tayi."
Signerat i hans majestäts frånvaro-
-av...mig.
Om 10 dagar-
-är jag tillbaka med guldet.
Med guld, med kanoner, allt.
Tio dagar.
- Du korsar Sinai? - Varför inte? Det gjorde Moses.
- Och du tar med dig barnen? - Det gjorde Moses.
Moses var profet... och älskad av Gud.
Han sa att det fanns guld här. Han ljög.
Han är inte fullkomlig.
Herre, kan vi inte vila?
Jag sa, ingen vila förrän de vet att vi har tagit Akaba.
Har ni två sovit i sängar? Farraj? Daud?
Med lakan?
I morgon de finaste lakanen i det finaste hotellrummet i Kairo.
Då blir det så, herre.
Titta!
En eldpelare.
- Nej, herre. Sand.
Min kompass. Spelar ingen roll.
Om vi rider västerut, måste vi nå kanalen.
Västerut.
Kom nu!
Lawrence!
Farraj!
Farraj, låt bli! Låt bli!
Låt bli!
Varför går ni?
Men varför, herre?
Varför? Det finns plats för båda. Det tjänar inget till.
Lawrence, titta!
Det är ingen fara, Farraj.
Ingen fara.
Vilka är ni?
- Daud! - Vi är framme, sir.
- Tar ni med honom dit in? - Ja.
Hallå!
Hallå! Ni där!
Vart fan är du på väg, Mustafa?
Vi är törstiga.
- Mr. Lawrence, eller hur? - Ja.
- Ska ni till officersbaren? - Ja.
Ni kan inte ta honom dit, sir.
Hur tror du att du ser ut?
Nej, nej. Ni måste gå!
Nej, nej, effendi, gå härifrån!
Vi vill ha två stora glas lemonad.
- Baren är för brittiska officerare. - Vi är inte så noga.
- Är ni spritt språngande? - Nej. Konstigt nog.
Bara försvinn härifrån!
Vi ska ha ut den här i alla fall.
Ut med svartskallen!
Vad står på?
- Det är Lawrence, sir. - Lemonad med is.
- Förklara. - Vi har tagit Akaba.
- Tagit Akaba? Vilka då? - Vi.
Vår sida i kriget. Svartskallarna.
Vi.
- Han tycker om er lemonad. - Är turkarna borta?
Nej, de är där, men utan stövlar.
Vi tog fångar. Hela garnisonen.
Inte korrekt. Vi dödade några.
Alltför många. Jag ska sköta det bättre nästa gång.
Det har varit mycket dödande.
Jag svär på att allt är sant.
- Det är inte möjligt. - Jo.
Jag gjorde det.
Det är bäst ni talar med Allenby.
- General Allenby? - Befälhavaren. Murray är borta.
Det var ett steg i rätt riktning.
Först ett rum, med säng och lakan
- Ja, naturligtvis. - Åt honom.
Ni vill väl ha en säng själv?
Först träffa Allenby.
Tar han emot mig?
Det tror jag.
Ordna det då.
- Jag borde raka mig. - Javisst.
Det vore nog bra med ett par byxor också.
" Odisciplinerad.
Opunktlig.
Ovårdad.
Många språk.
Kunskaper i musik, litteratur...
Kunskaper i...
Kunskaper i..."
Ni är visst en intressant person.
- Vem sa till er att ta Akaba? - Ingen.
Varför gjorde ni det då?
- Akaba är viktigt. - Varför?
Det är turkarnas väg till kanalen.
- Nu går de genom Beersheba. - Jag vet, men vi har nått Gaza.
- Akaba är bakom höger flank. - Sant.
Och längre bakom när ni går mot Jerusalem.
- Ska jag gå mot Jerusalem? - Ja.
Bra. Akaba bakom höger flank.
Det hotade El-Arish och Gaza.
- Något annat? - Ja.
Akabas förbindelse med Medina.
Borde vi flytta dem från Medina nu?
Nej. Jag tror ni ska ha dem kvar.
Ni handlade utan order.
Ska inte officerare alltid ta initiativ?
Nej, det är hemskt farligt.
Ja, jag vet.
- Redan? - Ja.
Jag befordrar er till major.
Ingen bra idé, tror jag.
Jag frågade er inte. Ni reser tillbaka och fortsätter jobbet.
Nej tack, sir.
- Varför inte? - Ja, det är...
Låt mig se...
Jag dödade två människor. Jag menar, två araber.
En var en pojke.
Det var...
-igår.
Jag förde honom till kvicksand.
Den andra var en man. Det var före Akaba hursomhelst.
Jag avrättade honom med pistol.
Det var nåt jag inte gillade.
- Ja, naturligtvis. - Nej. Nåt annat.
Okej, ta det som en varning.
Nej. Nåt annat.
Vad då?
Jag njöt av det.
Struntprat och nerver. Ni är trött.
Vad menar ni med att klä er så där? Amatörteater?
Ja. Precis.
Får jag se på mössan.
Fascinerande kläder de har.
Hur skulle jag se ut i den, Harry?
- Förbannat löjlig, sir. - Här, behåll den.
Jag tror inte jag passar för det.
Verkligen. Vad tror ni, Dryden?
Innan han gjorde det, skulle jag sagt att det var omöjligt.
- Brighton? - Jag vet hur han tänker.
Jag tycker ni bör rekommendera en utmärkelse, sir.
Hans motiv spelar ingen roll.
Det var ett strålande soldatjobb.
Mr. Perkins!
Vi tar en drink, mina herrar.
- Har ni hört, Mr. Perkins? - Ja, sir.
- Vad tycker ni? - Fan så bra, sir. Bra gjort.
- Tack, Mr. Perkins. - Sir!
Kom då.
Ni är en klok man, sir.
Nej, men jag vet vad som är bra.
Det är inte mer än rätt.
Om jag vill nå Jerusalem, måste jag samla, inte skingra.
Vet ni bättre?
Jag slåss som Clausewitz och ni som Saxe.
Vi kommer att lyckas, eller hur?
Lediga, mina herrar.
- Ge oss en drink. - Visst, sir.
Jag är bjuden av major Lawrence.
Tracy.
Ska vi gå ut?
Ni låser den turkiska ökenarmén?
- Ja. - Med 1000 araber?
1000 araber betyder 1000 knivar.
På plats överallt, dag och natt.
Det betyder 1000 kameler.
Det betyder 1000 paket sprängämnen och 1000 gevär.
Vi korsar Arabien, innan Johnny Turk hinner reagera.
Jag ska spränga hans järnvägar.
Han lagar, och jag spränger nån annanstans.
På 13 veckor har jag Arabien i kaos.
Ni återvänder då?
Ja, naturligtvis återvänder jag.
Om vi kan se det, så kan turken.
Om han måste använda fyra divisioner mot några banditer-
-drar han sig tillbaka.
Nej, Arabien ingår i hans välde.
Gör han det, återvänder han inte.
- Jag undrar vem som gör det. - Ingen.
Arabien tillhör araberna nu.
Det har jag sagt dem i alla fall.
Det är vad de tror.
- Det är därför de slåss. - Visst.
De misstänker bara en sak.
Att vi kör ut turkarna för att ta över själva.
Jag har sagt att det är lögn, att vi inte har planer för Arabien.
- Har vi det? - Jag är inte politiker, gudskelov.
Har vi planer för Arabien, Dryden?
Svår fråga, sir.
Jag vill veta om jag kan hälsa från er,sir-
-att vi inte planerar för Arabien.
Javisst.
2000 handeldvapen räcker inte. Jag behöver fem.
- Visst. - Pengar. Guldmynt, inte papper.
- Instruktörer till kulsprutorna. - Visst.
Mer pengar.
- Hur mycket? - 25,000 nu, mer sen.
Det kan ordnas, sir.
- Ett par pansarfordon. - Visst.
Fältartilleri.
Absolut.
Jag ska ge er allt jag kan-
-för jag vet att det blir till nytta. Gratulerar.
Tack för gästfriheten mina herrar.
Grattis!
Ger ni dem verkligen artilleri?
Jag bara tänkte, sir. Kan bli svårt att få tillbaka.
Med artilleri blir de oberoende.
Då kan jag inte ge dem det?
- Ni bestämmer. - Nej, det gör jag inte.
Jag lyder order, gudskelov.
Inte som den där stackars saten.
Han är mitt i stormens öga.
Låt oss hoppas att vi inte är det.
Ursäkta, vems är väskorna?
- Prins Feisals. - Ni är inte prins Feisal?
- Nej. - Men ni känner honom?
Han är min husbonde, jag är tjänaren.
Kan ni läsa?
Chicago Courier är min tidning, men den ges ut i hela Amerika.
Det stod i ert brev, Mr. Bentley.
- Var är major Lawrence? - Är det därför ni kommit?
Inte riktigt, sir.
Ni hittar major Lawrence med min armé.
Just det, sir. Var hittar jag den?
Jag vet inte. Förra veckan var den i närheten av El Ghira.
Jag är rädd att ni får en lång resa. Kan ni rida kamel?
- Har aldrig försökt. - Ta en mula.
Undvik Mellaha, turken är där.
I Mellaha nu? De rör sig fort.
Det gör de. Men inte så fort som vi, kommer ni att se.
Själv...beger jag mig till Kairo.
- Som ni vet. - Ja.
Jag har annat slags arbete där. Ja.
Jag vet att ni inte fått artilleri.
- Det stämmer. - Är ni handikappade?
Vi är begränsade till smärre ting.
Det är det som är meningen.
Känner ni general Allenby?
Se upp för Allenby. Han är en hal typ.
- Ursäkta? - En listig man.
Hal typ...bra.
Jag ska se upp med honom. Ni är mycket förstående.
Vi amerikaner var en gång koloniserade.
Vi hyser förståelse för varje folk, som kämpar för frihet.
Så bra.
Vi delar samma intressen. Ni vill ha er historia berättad.
Jag vill ha en historia att berätta.
Det är klart som korvspad.
Ni får en vägvisare och ett brev.
Och innan jag ger mig av-
-ska jag göra en lista med fakta och siffror åt er.
Ni vet att vi förstör de turkiska järnvägarna.
Ja, sir. Major Lawrence har väl befälet över allt detta, eller hur?
Min armé utgörs av stammar.
Stammarna leds av hövdingar.
Ert folk ser upp till Lawrence?
Ja. Och med rätta.
I det här landet, Mr. Bentley, prisas segraren i strid-
-mer än någon annan.
Jag kan ge en siffra ur minnet, för jag glömmer den aldrig.
Sedan början på fälttåget för fyra månader sen-
-har vi förlorat 37 sårade och 156 döda.
Notera att vi ha fler stupade än sårade.
Ja. Fyra gånger fler.
Det beror på att de som är för svårt sårade dödar vi själva.
Vi lämnar inga sårade till turken.
- Ni menar...? - Inga sårade till turkarna.
I deras ögon är vi inte soldater utan rebeller.
Rebeller skyddas inte av Genevekonventionen-
-så de får hård behandling.
- Hur hård? - Värre än ni kan föreställa er.
Våra fångar omhändertas tills-
-britterna befriar oss från dem, som konventionen säger.
- Jag vill att ni noterar det. - Ja, sir.
Beror det på major Lawrence?
- Varför tror ni det? - Jag bara hörde i Kairo att-
-Lawrence skyr blodsutgjutelse.
Så är det. För major Lawrence är barmhärtighet en passion.
För mig är det bara god ton.
Avgör själv vilket motiv som är mest pålitligt.
- Och nu kanske... - Visst, visst.
Tack, sir.
- Och brevet...? - Jag ska göra allt jag sagt-
-om ni ärligt kan säga mig varför ni är intresserad av-
- mitt folk och major Lawrence.
Jag söker helt enkelt en hjälte.
Ni verkar inte vara romantiker.
Nej, men mäktiga män hemma tror det är dags för Amerika-
-att lägga sin tyngd i kampen mot Tyskland. Och Turkiet.
De har skickat mig för att visa vårt folk att det här kriget är...
- Njutbart?
Nej, men att visa det ur dess mer äventyrliga aspekter.
Ni söker en gestalt som kan dra in ert land i kriget.
Ja, så är det.
Lawrence är er man.
Sluta!
Framåt!
Lawrence!
Gode Gud! Gud!
Jösses! Har aldrig sett en man dödas med svärd förut.
- Varför tar ni inte en bild? - Önskar jag hade det.
Hur är det med dig, Lawrence?
- Är jag med i den här? - Fotograferade ni honom?
Ja.
Du gör slut på dina nio liv mycket fort.
Trevligt sällskap ni har.
Han är lite gammalmodig. Han tror kameran stjäl hans kraft.
Han tycker ni är en sorts tjuv.
Går det bra att fotografera er?
- Javisst. - Bara fortsätt gå.
Major Lawrence!
Ja, så ska det se ut.
Den här plundringen måste sluta!
- Det är en sedvänja. - Nej stöld, och stöld gör tjuvar.
Det skulle jag inte säga till Auda.
Det är deras lön, överste.
Får inte engelska soldater lön?
- De beger sig inte hem efter lön. - De får inte.
Dem har ni sett för sista gången.
De kommer tillbaka.
Gör de det?
Inte i år, Lawrence.
Lawrence, hur många män har ni kvar? 200?
- Mindre. - Nå?
Jag sa att de kommer tillbaka.
- Är ni svårt sårad? - Inte sårad alls.
Visste ni inte det? De kan bara döda mig med guldkula.
Den är för barn. Jag ska lära mig igen.
- Vad lär ni er av den här? - Politik.
Ska ni bli demokrati? Ska ni ha ett parlament?
Det säger jag, när vi har ett land.
Svarade jag bra?
Ni svarade med att säga ingenting. Det är politik.
Ni lär er snabbt.
Jag har en bra lärare.
Ja.
- Hur är det med ert sår? - Bra.
Innan jag återvänder till köttgrytorna-
-vill jag ställa två raka frågor.
Ska bli intressant med en rak fråga från er.
Vad tror ni det här folket hoppas vinna på kriget?
De hoppas vinna sin frihet.
- Frihet. - "De hoppas vinna sin frihet."
- Hur dum får man vara? - De ska få den.
Jag ska ge den till dem.
Den andra frågan?
Jag skulle just fråga-
-vad är det hos öknen som lockar er.
Den är ren.
Ett mycket upplysande svar.
Får jag ta ett avskedsfoto?
Math Budad fick två lampor för den.
En klocka för två lampor.
- Ett bra byte. - Bra? Jag rånade honom.
Skräp.
Jag måste hitta nåt ärofullt.
Ärofullt?
Året är snart slut, Brighton.
Jag måste hitta nåt ärofullt.
Nu kan ni spränga mitt tåg.
Och vad gör ni nu?
Nu rider jag hem. De får bära mina leksaker.
- De får bära leksakerna också. - Lawrence ska slåss i vinter.
Ni har fått det ni ville och rider hem?
Javisst. När Lawrence fått vad han vill, så rider han hem.
Och det gör ni också.
- Inte jag, Auda. - Då är ni en dåre.
Kanske, men ingen desertör.
Tacka Gud, Brighton, att när-
-Gud gjorde er till dåre, gav han er en dåres ansikte.
Ni är en oförskämd skojare.
Jag ger mig av, innan jag sölar mig med en dåres blod.
Som att tala till en vägg.
Vad gör ni nu? Vad kan ni göra?
Jag beger mig norrut. Det är vad Allenby vill.
Allenby ville ha arabarmén bakom Dara.
Nå, det är dit jag ska föra den.
Be Allenby skynda, annars är vi i Dara, innan han är i Jerusalem.
Eller hur?
- Tåget, Farraj. - Ja, Lawerence.
Göm dig, min vän.
Tändrör.
Okej, hämta ett annat.
- Ursäkta, Lawrence, jag lade... - Gott om tid. Ta ett nytt.
Farraj?
- Vad hände? - Tändrör. Ett tändrör!
Han kan inte rida.
Du vet vad de gör, om de tar honom levande.
Daud kommer att bli arg på er.
Hälsa honom från mig.
Vad gör du nu?
- Går norrut. - Med tjugo?
Vad rekommenderar du mig?
Vad skulle du föreslå?
Han har inte en tiondel kvar, sir.
Han har alltså ljugit.
Han säger inte att han gjort nåt som han inte gjort.
Det finns en arabarmé i norr?
- Nej, sir, det ljög han om. - Varför då?
- Det är hans armé, antar jag. - Det är prins Feisals armé.
- Har han bytt sida, Harry? - Nej.
Han skulle om han kunde, tror jag.
- Det är inte min sak. - Spelar ingen roll. Bara nyfiken.
Men jag trodde på det.
Turkarna tror på det. De lovar 20.000 pund för honom.
Jösses!
- Han har inte långt kvar att leva. - Han har tåga...
Om han går norrut med 50 män, saknar han inte mod.
Skulle de ge lika mycket för mig?
Hur blir det nästa år? Kommer de tillbaka?
Det skulle inte förvåna mig.
- De tror han är en sorts profet. - De eller han?
- Kan jag tala nu? - Ja.
Misslyckas igen, så är du ensam.
- Jag räknar inte med mig själv. - Jag räknar inte med de andra.
Så säg att de älskar dig.
En större orsak att spara dem.
Ge dem nåt som kan göras. Det gör du inte.
De måste flytta berg, gå på vatten.
Just det. Just det.
Hur vet du vad som kan göras?
Om vi gjort det du trodde var möjligt, skulle vi vara i Yenbo.
Det jag ber dem göra, kan göras De vet, även om du inte gör det.
Tror du jag är vem som helst? Gör du det?
Min vänner, vilka vill gå på vatten för mig?
- Vem följer med till Dara? - Dara är befäst.
Sätter du 20 mot 2000?
- Jag går ensam om jag måste. - Varför?
Jag sa till generalerna-
-att vi skulle vara i Dara, när de var i Jerusalem.
Du är kanske här för de engelska generalerna
- Vem säger det? - Ryktet.
Det är inget argument.
Argument...
I kväll ska jag ta arabupproret till Dara, medan araberna grälar.
Du, som arab i en arabisk stad?
Ja, om jag får låna lite smutsiga kläder.
Vansinne.
- Vad letar du efter? - Ett sätt att visa mig.
Ha tålamod, Gud.
- Ser du inte hur de tittar? - Lugn, Ali, jag är osynlig.
- Halt! - Gå på.
Du och du.
Du.
Du är blåögd.
- Jag sa, att du är blåögd. - Ja, effendi.
- Är du tjerkess? - Ja, effendi.
- Hur gammal är du? - Tjugosju, effendi.
Tror jag.
Du ser äldre ut. Du har varit med om mycket.
Intressant ansikte.
Jag omges av kreatur.
Han skiljer inte på intressanta ansikten och grisbukar.
Jag har varit i Dara 3,5 år.
Inte ens på månens baksida skulle jag vara mer isolerad.
- Du vet inte vad jag pratar om. - Nej, effendi.
Eller hur?
Nej. Det skulle vara för tursamt.
Var fick du det där?
- Det är gammalt, effendi. - Nej, det är färskt.
- Du är desertör. - Nej, effendi.
Jo, du är desertör. Men från vilken armé?
Spelar ingen roll.
Man kan inte alltid ha uniform.
Du har mycket ljus hud.
Spöa honom.
Se på mig!
Sov.
Ät.
Du har en kropp som andra.
Bra.
Sov nu.
Bättre?
Mycket bättre. Du hade rätt.
Vila, vila. Kan du inte lära dig?
Jo, nog har jag lärt mig.
Jag ger mig av, Ali.
- Varför? - Varför?
- Milda makter... - Varför det?
Det är slut för mig.
Och slut med arabupproret?
Jag är varken uppror eller arab.
Man kan bli vad man vill, sa du.
Tyvärr trodde jag det var sant.
Du bevisade det.
Titta, Ali, titta.
Det är jag. Vilken färg är det?
Jag kan inte göra nåt åt det.
Du sa, att man kan göra vad man vill.
Ja, men man kan inte önska vad man vill.
Det här avgör vad man vill.
Jag var nära att berätta allt för dem.
Jag kunde berättat vem jag är, var ni fanns. Jag försökte.
- Det skulle vem som helst. - Ja, och sån är jag.
Jag reser till Allenby och ber om ett jobb-
-som vem som helst klarar.
Allenby är i Jerusalem.
Jag tar det i små etapper.
- Du? - Ja, små etapper.
Jag tror jag kommit på ett sätt att bara bli vanligt-
-lycklig.
- Kan jag ta den? - Den är inte ren.
Nej, men den är varm.
Du har fört dem hit. Bryr du dig inte om dem?
Led dem du. De är dina. Lita på ert eget folk.
Och låt mig gå tillbaka till mitt.
Glöm inte blanketterna.
Får jag göra er sällskap?
En ära, sir.
- Skönt att vara tillbaka. - Vi hörde ni var det, sir.
- Vad händer därute? - Var?
Arabien?
Inte så mycket? Fel årstid. Och här?
- Vi har byggt en squashbana. - Utmärkt.
Jag måste dit upp.
Lånad. Nån knyckte min.
- Förbannade svartskallar. - Ja, antagligen...
Roligt med squashbanan.
Han brer på lite väl tjockt.
- God morgon. - Skönt att vara tillbaka.
- Jag tror er, sir. - Nej, det är det faktiskt.
God morgon. Gå direkt in.
Lawrence.
- Eller är det major Lawrence? - Sir
Jag lämnar er, general.
Major Lawrence ska säkert rapportera om mitt folk-
-dess svaghet och behovet-
- av att hålla kvar det i brittisk intressesfär.
Fransmännens också, förstås.
Det finns inget sånt avtal!
Ni har ljugit tappert, general, men inte övertygande.
Jag vet att avtalet finns.
- Avtal, sir? - Han ljuger bättre än ni, general.
Men han är förstås nästan arab.
Ni vet faktiskt inte?
Vad tusan är det här?
Min anhållan om att få lämna Arabien, sir.
Vet ni inte om Sykes-Picot- avtalet?
Nej. Jag kan gissa.
Gissa inte. Berätta för honom.
Mr. Sykes är en engelsk tjänsteman.
Monsieur Picot är en fransk.
De enades om, att efter kriget ska Frankrike och England-
-dela på det turkiska imperiet.
Inklusive Arabien.
En överenskommelse, inget avtal.
En överenskommelse med den innebörden.
Tjuvar har heder, men inte politiker.
Låtsas inte vara upprörd. Ni visste inte, men misstänkte.
Våra lögner mot era halvlögner.
Och om man ljuger som jag, döljer man bara sanningen.
Men den som drar halvlögner har glömt var han gjort av den.
Sanningen är att jag är vanlig.
Ni kunde ha sagt det, Dryden.
Och jag vill ha ett vanligt jobb.
Därför vill jag ha avsked.
Det är personligt.
- Personligt? - Ja, sir.
Personligt? Ni är officer i fält.
Och jäkligt viktig. Är ni tokig?
Nej, och jag vill inte bli det.
Det är ett annat skäl.
Jag stöter mot Damaskus den 16:e nästa månad-
-och ni ska vara med.
Ni har en viktig roll i framstöten!
Jag vill inte spela den rollen!
- Och era arabiska vänner? - Jag har inga och vill inga ha.
Vad i helvete vill ni, Lawrence?
Det sa jag. Jag vill bara ha min ranson av vanlig mänsklighet.
- Lawrence. - Ja?
Ursäkta att jag avbröt, sir.
Gör inget. Tack, Mr. Dryden.
Tack, sir.
Vi kan väl...?
Ni har blod på ryggen.
- Vill ni ha läkare? - Nej.
Berätta vad som hände.
Vad pågår därinne?
Ingenting.
- Inget faktiskt. Ingenting alls. - Har han problem?
Troligen. Livet är fyllt av problem.
Jag har intressen i den mannen.
Jag gjorde honom till hjälte.
Efter kriget kan han bli vad han vill.
Just nu vill han bli en annan.
Var vänlig släpp förbi mig.
Gå er väg, Dryden. Ni går alltid er väg. Inte sant?
Nåväl, det är två temperament som kolliderar därinne.
En av dem är halvgalen och den andre helt skrupelfri.
Ni blir världskänd-
-men man får gå till krigsmuséet för att få veta vem Allenby var.
Ni är den märkligaste man jag träffat.
- Låt mig var i fred! - Så svagt det låter.
- Jag vet att jag inte är vanlig. - Det sa jag inte.
Okej, jag är fantastisk. Än sen?
Inte många har ett öde. Det är förfärligt att kasta bort det.
Talar ni av egen erfarenhet?
- Nej. - Då gissar ni.
- Anta att ni har fel. - Varför? Vi vet att jag har rätt.
- Ja, jag sa ja. - När allt kommer omkring...
- Den 16:e. - Ni får massor med pengar.
- Artilleri? - Det går inte.
De bästa kommer inte för pengar, utan för Damaskus.
Som jag ska ge dem.
Det är allt jag vill.
Ni vill att någon låser turkens högerflank, jag ger dem Damaskus.
Vi är där före er och tänker behålla det.
Politikerna kan bränna papperet.
- Inte mer än rätt. - Rätt eller inte gör detsamma.
Det kommer att ske.
Jag behöver mycket pengar.
- Allt vi har. - Inte så mycket.
De bästa kommer inte för pengar. De kommer för mig.
- Inga fotografier! - Inte på er, utan Lawrence.
Han har absolut inget emot att bli plåtad.
Det finns bara en Lawrence.
- Har ni träffat Lawrence? - Ja.
- Förändrats, eller hur? - Nej.
Visst är han förändrad.
Vad gjorde den turkiske generalen med honom i Dara?
Han var densamme efter Dara. Mer ödmjuk bara.
Vad gjorde engelsmännen med honom i Jerusalem?
- Inte vet jag. Fråga Lawrence. - Det gjorde jag.
Han skrattade och bad mig samla haritherna här.
- Han erbjöd mig pengar. - Tog ni emot dem?
Nej. Men många gjorde det.
- Vad är detta? - Min livvakt.
- Alla har ett pris på sitt huvud. - Det har jag också.
Men de här är mördare.
Shejkerna hänger dem.
- Det är mina män. - De vet inget om arabupproret.
- Du, Ghitan av Aleppo. - Sherif?
- Vart rider vi? - Damaskus, sherif.
Ja, men varför?
Sherif, för Lawrence.
- Ni har köpt dem. - Har köpt hälften av dem, Ali.
Det är inga vanliga män.
Jag vill inte ha vanliga män. Hut!
Damaskus!
Damaskus! Damaskus!
Kavalleriet har nått Mazril och Dara.
Utmärkt. Nu är det er tur.
Om fienden retirerar kan han inte vara långt från Mallud-
-och då har jag honom inom räckhåll kl. 09.00 i morgon.
Strålande. Philip.
Infanteriet går här, fysiljärerna kan vara i Mallud på onsdag.
Det räcker. Kanonerna är viktigast. Några frågor?
Arabarmén, vad består den av?
Irreguljärt kavalleri. C:a 2000.
Var är de nu?
- Vet man bara om man är där. - Anslut då. Jag vill veta.
Krossa dem, Charley.
Slå sönder dem.
Gud hjälpe dem som får det där.
- De är turkar. - Gud hjälpe dem.
- Han har kopplat greppet. - Stöddig?
Mer än stöddig, sir.
Han har fått grepp om det här.
Jag tror han är i Damaskus före oss.
- Om inte... - Om inte?
Han har en turkisk kolonn framför sig utanför Mazril.
- Vad har turkarna i Mazril? - En brigad, sir.
Jag undrar var de är nu.
Inga fångar.
Damaskus, Lawrence.
Lawrence, inte det här.
Gå runt dem. Damaskus, Lawrence, Damaskus.
Inga fångar.
Det här var Talaals by.
Talaal!
Inga fångar!
Gud.
Gud!
Nog! Nog! Få dem att sluta!
Major Lawrence!
Jesus grät.
Är ni förvånad? Ni vet väl att araber är ett barbariskt folk.
Barbariskt och grymt.
Vilka, om inte de?
Hemska karl.
Låt mig ta en vidrig bild-
-åt de hemska, djävla tidningarna.
De skördades igår kväll, Lawrence, i Damaskus.
Ge dem till sherif Ali.
Säg honom. Påminn honom.
- Är Allenby i Damaskus? - Nära.
Säg det till sherif Ali.
De är inte mogna.
Uppställning!
Skyldra gevär!
Färdigställning!
Lawrence ligger bakom, sir.
Hela stan är tapetserad med den arabiska flaggan.
- När då? - De har varit här ett dygn, sir.
De har intagit stan.
Han har installerat sitt högkvarter i stadshuset.
Och förutom stadshuset?
Telefonstationen, posten, elverket, sjukhus, alltihop, sir.
De kallar sig arabiska nationalrådet och är i stadshuset.
Ja, det är ditt bord, Harry.
- Vad ska vi göra? - Kör bort dem snabbt, sir.
Vad säger ni, Dryden?
Då får ni fullt uppror.
- Vad ska vi göra? - När är Feisal i Damaskus?
- Med specialtåg om två dagar. - Två dagar.
Jag kan inte hålla honom borta längre.
- Räcker det inte? - Jo, gott och väl.
- Vi kan inte bara se på. - Varför inte? Brukar vara bäst.
Får vi en drink, Tracey. Alla soldater ska invänta vidare order.
- Ingenjörstrupperna också? - Särskilt ingenjörstrupperna.
- Fältläkarna också, sir? - Jag är rädd för det, Harry.
Fältläkarna också.
Vi här är varken harith eller howeitat eller någon-
-annan stam, utan araber i-
-det Arabiska rådet som lyder under prins Feisal.
Han förolämpade mig.
Sherif Ali sa att howeitaterna sköter telefonerna-
-och att de slutat fungera.
De får ju ingen elektricitet.
Haritherna sköter den.
Svarar du blir det blodspillan.
Talar du om blodspillan?
- Jag ber Auda om ursäkt. - Ödmjukast?
- Ödmjukast, harith? - Ja, ödmjukast.
Det här är ett nytt knep.
Varför ingen elektricitet?
Jag var i elektricitetshuset. Det finns tre stora maskiner
Han menar generatorer!
En av dem brinner. De är otroligt stora men hjälplösa.
Det är så med alla maskiner.
Låt dem brinna. Vem behöver telefoner?
- Behovet finns. - Vi behöver engelska tekniker.
Nej. Ta hit engelska tekniker och ni får engelskt styre.
Det brinner i Jinsibidistriktet.
- Det är oviktigt. - Det sprider sig.
Använd brandkåren!
Det finns ingen kraft i vattnet.
- Då får ni bära det. - Rualerna bär inte vatten.
Vad duger de annars till?
Vi tar upp petitioner senare.
I eftermiddag!
- Jag ska börja efter kriget. - Vi är tvungna att göra nåt, sir.
- Det är en gammelmanssport. - Är ni gammal, sir?
Det är ett tungt ansvar vi har.
Ursäkta, sir.
Det kanske är glödlampan.
Nej, sir. Det är strömmen.
- De ger sig av. - Så var det med det.
Tjusigt tiggarpack, eller hur?
Följ med mig, Lawrence.
- Vart då? - Tillbaka.
Jag känner ditt hjärta.
Vad är det?
Är det detta?
Det här är ingenting.
Är det blodet?
Öknen har torkat upp mer blod än du kan föreställa dig.
Jag ber att jag aldrig behöver se öknen igen.
Hör mig, Herre.
Du kommer. Det finns bara öken för dig.
- Och du då? - Jag stannar och lär mig politik.
- Ett tarvligt yrke. - Jag hade inte tänkt på det förut.
- Du försökte ge oss Damaskus. - Det var därför jag kom hit.
Och då-
-skulle det betytt något.
Ja, mycket.
- Är han din vän? - Du älskar honom.
- Jag fruktar honom. - Varför gråter du då?
Om jag fruktar honom, tänk hur han måste frukta sig själv.
Undan, howeitat!
- Så, inte fullblodspolitiker än? - Inte än.
Det här är nya tricks, och jag är en gammal hund.
Allah vare tackad.
Att vara arab blir nog värre än du tror, harith!
- Jag har aldrig sett på maken. - Arabrådet har hand om det.
Jag bör ta över omedelbart. 1756 03:17:5o,500 --> 03:17:54,420 Under alla förhållanden måste ni lyda order.
- Nej, sir, det gör jag inte. - Behärska er.
Gå till stadshuset och se vad de säger.
Vi såg till de civila sjukhusen.
Men ni glömde turkarnas militärsjukhus.
Det har 600 sängar med c:a 2000 turkiska sårade.
Alla är det förutvarande Arabrådets ansvarsområde.
Hur ser det ut där?
Det här är skandal!
Skandalöst!
Du äckliga lilla svartskalle!
Min vän Lawrence, om jag så får kalla honom.
" Min vän Lawrence."
Hur många kommer att stolt göra anspråk på den frasen?
Han längtar efter sitt lands grönska.
Han trånar efter stugorna i Surrey, tror jag det var?
I tanken fångar han redan forell och ägnar sig åt-
-allt annat en gentleman gör.
Det är mig ni beskriver, inte överste Lawrence.
Ni befordras till överste.
Jaha. Varför det?
Acceptera och var lite vänlig.
Som överste har ni egen hytt under hemresan.
Då så, tack.
Ja, då...lycklig resa.
Det finns inget mer för en krigare här.
Vi förhandlar, något för äldre män.
Unga män krigar, och krigets dygder är deras.
Mod och framtidshopp.
Sen sluter gamlingarna fred.
Och fredens svagheter är gamla mäns svagheter.
Misstro och försiktighet.
Så måste det vara.
Vad jag är skyldig er är outsägligt.
Elverket och telefonstationen avstår jag. Men inte pumphuset.
Då blir det inget vatten.
- Jag är tacksam för hjälp. - Ta då ner flaggan.
Nej, och vi kommer att göra motstånd.
- Har ni män kvar? - Det blir en otäck incident.
Ni vill nog inte se ut som angripare på fredskongressen.
Hallå där!
Det är Lawrence, eller hur?
Får jag ta er i hand, sir?
Vill bara kunna säga att jag gjort det, sir.
Har vi inte setts förr?
Nej, det tror jag inte. Det skulle jag kommit ihåg.
Det är väl känt, att Arabrådet tog makten i mitt namn.
Deras makt är bara skenbar.
Skenet kan var mäktigt.
Särskilt...när det antar den här formen.
Världen älskar bilden av Damaskus befriat av arabarmén.
Ledd av en brittisk officer.
Ja, men Lawrence är ett svärd med två eggar.
Vi är lika glada att vara av med honom, eller hur.
Jag trodde jag var hård, sir.
Ni är bara general.
Jag måste vara kung.
Ursäkta mig, sir.
Nå?
Ja...det ser ut som om vi har ett brittiskt pumphus-
-med arabisk flagga.
- Tycker ni det var värt det? - Gudskelov är jag bara soldat.
Ja, sir. Så brukar ni säga.
Jag misstänker att ni ligger bakom den här kompromissen.
- Vad anser ni? - Jag, Ers Höghet?
Jag önskar att jag stannat i Tunbridge Wells.
Nu far ni hem, sir.
Hem, sir.